Елка Константинова
Съвременни идеи във фолклорно-приказни одежди

chitanka.info

Пиер Барбе е един от много плодовитите съвременни френски писатели фантасти. На българския читател поднасяме романа му „Какво сънуват псиборгите?“, защото е опит да се обхване в цялата й сложност пъстрата сцена на живота и тя да се пресъздаде с пищна фантастична образност, със смесване на шегата със сериозността, на играта и насладата с екзистенциалната философия и общочовешката проблематика на нашето време. Пиер Барбе пътешествува в бъдещето, но често се връща в миналото и в своето „днес“, за да направи своите хуманистични идейни внушения за абсурдите на света, в който живеем, пред ужаса от евентуална трета световна война.

Загадъчното тук е главният извор на фантастичното. Едва във финала на романа се разбира какво точно е станало на нашата Земя, а по време на цялото повествование читателят с напрежение следи невероятната сюжетно-фабулна интрига и чрез нея — необяснимата, невъзможната съдба на необикновените герои.

Загадките на земния свят непрекъснато се умножават в потока на повествованието, а героите изпадат в различни гранични ситуации, приближавайки се и отделяйки се от поставената си цел.

„Какво сънуват псиборгите?“ е извънредно увлекателно четиво. Действието в него е напрегнато, пренаситено с неочаквани поврати и изненади. Читателят потъва във фантастичния свят на приказката, в която се появяват съблазнителни сирени, мамещи елфи и зловещи валкюри наред с благородни девици и земни красавици; огнени змейове, страхотни чудовища, морски дяволи, магьосници, вещици и сенки на мъртъвци — заедно с храбри и честни рицари; ужасяващи огнестрелни и бактериологични оръжия всред вълшебни градини с омайна красота, с приказни замъци и градове… Сякаш писателят си е поставил за цел да възкреси, претворявайки и осъвременявайки ги, безбройните безсмъртни герои от световния фолклор, от средновековните песни на трубадурите за рицарските подвизи до съвременните научнофантастични разкази за научни и технически чудеса и междузвездни пътешествия.

Пищният и неизчерпаемо богат свят, който писателят създава, е дълбоко конфликтен и драматичен; той не е подчинен само на игровото начало и творческото въображение, не е предназначен само за забава и разтуха, за откъсване на читателя от сложните проблеми на съвременността. Напротив — богатият арсенал от фантастични образи, обстоятелства и случки е подчинен на значителни и актуални хуманни идеи. Тук се говори за величието на човешката любов, за саможертвата и приятелското доверие, за зловещите последици от човешкото коварство, омраза и жестокост, за гибелното въздействие, което има над цялото човечество една бактериологична война. От проблемите на любовта и пола до проблемите на смъртта и безсмъртието, от красивото до грозното и безобразното, от приказно-фолклорното до гротесково-сатиричното, от невероятното до реалното — в различни и противоположни сфери се движи идейното съдържание и художествената образност в многопластовото метафорично повествование на Пиер Барбе. Контрастът е очевидно неговият основен изобразителен принцип: на фона на прелестни аметистови залези се открояват злокобни замъци, всемогъщи богове се обкръжават с грозни чудовища, безумно смели и доблестни герои изпадат във властта на жестоки врагове…

В романа се очертават три повествователни пласта, съдържащи три сюжетни линии, които често се пресичат. Първата е фантазно-фолклорната. Тя обхваща перипетиите на главния герой: Окасен дьо Сери (както го наричат на земята), а всъщност капитан Сетни, представителя на чуждата свръхразвита цивилизация, която е силно заинтригувана от съдбата на Земята. Главният герой каца на нашата планета и започва да установява невероятните, фантастичните порядки, настъпили тук след една военна катастрофа. Всички земни жители са загинали от отравяне, а непостижимите технически съвършенства на тяхната цивилизация са останали непокътнати. В рамките на тази крайно заинтригуваща сюжетна линия влизат изображенията на новосъздадените „хора“, които всъщност са усъвършенствувани роботи — като храбрия рицар Юон и красивата принцеса Николет, на техния средновековен начин на живот, на тяхната наивност и невежество, на вярата им във вълшебства и магии. Тук Пиер Барбе с пълни шепи черпи от образното богатство на вълшебните народни приказки и от познатия инвентар на така наречената science fiction.

Вторият повествователен пласт обхваща разказа за цивилизацията на капитан Сетни, за Великите мозъци в Калапол — седалището на Великия съвет на Мъдреците, управляващи всички звезди от Млечния път и всички обединени от Конфедерацията планети. Тук се разказва за верния приятел на Сетни: Пантозер и за обединените сили на тази фантастична цивилизация, която не само се интересува от нашата планета, но иска всячески да й помогне да възкръсне от руините си. Втората сюжетна линия започва в началото на романа и задълго прекъсва, за да се появи отново във финала — при успешно изпълнената от главния герой задача.

Най-богата с метафори и символи, с явни и скрити идейни внушения и алюзии за нашето време е третата сюжетна линия или третият повествователен пласт. В него са концентрирани проблемите на войната, недоверието, омразата, самоунищожението на обезумялото човечество. Тук действуват тримата всемогъщи „богове“ (такива ги възприемат новосъздадените хора-роботи, наречени андроиди, за които всеки представител на свръхразвитата цивилизация е могъщ чудотворец, а всички оръжия и апарати, с които са служат чудотворците, са плод на техните вълшебства). „Боговете“ са: джуджето Оберон (господар на планините, горите и всички земни площи), Красавицата Даю (царица на моретата и океаните) и Водан (владетелят на подземното царство на мъртвите).

Загадките на планетата Земя постепенно се изясняват след дълги авантюри, премеждия и заблуди на главния герой, който въпреки своето могъщество се оказва по-слаб от тримата „богове“, а те накрая се оказват псиборги, сиреч съхранени всемогъщи човешки мозъци и човешки душевности в тела на роботи, които могат произволно да сменят своите външни форми. Даю, Оберон и Водан са единствените трима от цялото загинало свръхцивилизовано човечество, които успяват да спасят от бактериологичната война духа и познанията си, но не и човешката си плът.

Корабокрушенията, борбите с природните стихии, дуелите със змейове, магьосници и крале, подвизите във въздуха, на земята, във водата и под земята не изместват в романа човешките преживявания на героите, особено на капитан Сетни, на Николет, на храбрия рицар Юон от Бордо и неговата любима Есклармонда. Безупречно функциониращите оръжия и апарати, с които воюват главният герой и тримата всемогъщи псиборги, не изтласкват на заден план психологическите човешки реакции на храбрия рицар и на прелестната и доверчива Николет, както и богатия вътрешен свят на капитана. В центъра на повествованието са проявите на честност, приятелство, рицарство на духа и жажда за саможертва в името на бъдещето на човечеството.

Пиер Барбе майсторски използва приказките и митовете, като ги претворява и деформира — най-често чрез хумора и иронията, или като демитологизира — вълшебствата и магиите се оказват скритите действия на героите с фантастичната апаратура и всепобеждаващото лазерно и атомно оръжие.

Романът на Пиер Барбе е с богат подтекст, чието разчитане не може да не достави удоволствие на съвременния читател. Особено символът на сънуващите сред безкрая на космоса псиборги?!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.